Există pesti care nu pot fi prinsi.
Nu ca ar fi mai rapizi sau mai puternici decat alti pesti.
Au ceva mai mult de atat...
Un astfel de peste era Bestia.
Inca de pe vremea cand m-am nascut era deja o legenda.
Scapase de mai multe momeli de 100$ decat orice peste din Alabama.
Unii spuneau ca pastele ar fi fantoma unui hot
care se inecase in raul cu 60 de ani in urma.
Altii pretindeau ca e un dinozaur ramas din perioada cretacica.
Eu nu am dat doi bani pe speculatiile si superstitiile astea.
Tot ce stiam era ca incercasem sa prind pestele ala
de cand eram un baietel ca tine.
Si in ziua in care te-ai nascut...
Ei bine, aia a fost ziua in care, in sfarsit, l-am prins.
Incercasem tot ce se putea:
viermi, momeli, unt de arahide, unt de arahide cu branza...
Dar in ziua aia am avut o revelatie.
Daca pestele ala era fantoma lui Henry Walls, atunci o momeala obisnuita n-avea sa mearga...
Trebuia sa folosesc ceva ce isi dorea cu adevarat.
Degetul?
Aur.
Asa ca mi-am legat inelul de cea mai tare guta posibila,
destul de tare cat sa tina un pod, macar pentru cateva minute.
Si apoi am aruncat in amonte.
Bestia a sarit si l-a apucat, inainte ca inelul sa atinga apa.
Si la fel de repede a rupt si guta.
Ei bine, vezi in ce incurcatura eram.
Verigheta mea, simbolul fidelitatii mele fata de sotie,
cea care in curand avea sa fie mama copilului meu... -Fa-l sa taca...
...era acum pierdut in matele unui peste imposibil de prins.
Si ce-ai făcut?
L-am urmarit si in amonte, si in aval.
Pestele, Bestia...
...toata lumea credea ca e un el,
cand de fapt era o ea.
Era plina de icre si trebuia sa le depuna in curand.
Acuma, aveam o problemă.
Puteam sa eviscerez pestele si sa-mi iau inelul inapoi,
dar asta ar fi insemnat sa omor cel mai destept peste de pe raul Ashton.
Cum sa il lipsesc pe fiul meu de sansa de a prinde si el un peste ca asta?
Pestoaica si cu mine... Am avut acelasi destin.
"Am facut parte din aceeasi ecuatie."
Ai putea sa intrebi...
Dragă, e inca noaptea ta...
...de ce s-a infipt asa de repede in aur, cand nimic altceva nu il atrasese?
Asta a fost lectia pe care am invatat-o in acea zi, in ziua in care s-a nascut fiul meu.
Cateodata, singura cale de a cuceri pe o femeie de neatins
este sa ii oferi o verigheta.
Ce e? Un tata nu are voie sa vorbeasca despre fiul lui?
Eu sunt o nota de subsol in povestea asta, tata. Un context pentru marea ta aventura,
care, intamplarea face, nici macar nu a existat.
Tu vindeai produse noi in Wichita cand m-am nascut eu.
Haide, Will... Toti iubesc povestea asta!
Ba nu. Eu nu iubesc povestea asta,nu o mai iubesc,
nu dupa ce am auzit-o de o mie de ori!
Stiu ficare cuvant pe de rost, tata. Pot sa povestesc la fel de bine ca tine.
Pentru o seara, o singura seara din viata ta,
centrul universului nu a fost Edward Bloom.
Cum de nu intelegi asta?
Imi pare rau sa te fac sa te simti prost.
Tu te faci de ras singur, tata. Numai ca nu iti dai seama.
Din seara aceea, nu am mai vorbit cu tatal meu trei ani.
William Bloom, de la United Press International, daca as putea macar...
Cred ca totusi comunicam, indirect.
In felicitarile de Craciun, mama scria pentru amandoi.
Iar cand ii sunam, mama spunea ca tata e dus cu masina sau inoata in piscina.
Cum era de asteptat, nu am vorbit niciodata de faptul ca nu ne vorbeam.
Adevarul e ca nu ma vedeam semanand cu tata.
Si nici el nu vedea nimic care sa-i semene la mine.
Eram ca doi starini care se cunosteau foarte bine.
Spunand povestea vietii tatalui meu, e imposibil sa separi adevarul de fictiune,
omul de legenda.
Tot ce pot sa fac e sa povestesc totul asa cum mi-a spus el.
Nu e intotdeauna logic, si mare parte nici macar nu s-a intamplat.
Da-mi inelul inapoi!
- Multumesc. - Dar cam in felul asta e povestea.
Nasterea sa insasi a pus pecetea asupra vietii ciudate care avea sa urmeze.
Nu mai lunga decat a altora, dar mai intensa.
Si oricat de bizare erau povestile lui, finalurile erau cele mai surprinzatoare.
Da, da, e aici.
E mama ta.
Si ce spune Dr. Bennett?
Sigur, o sa vorbesc cu el.
Da, astept.
E grav?
Da, e mai mult decat credeau. Or sa opreasca chimioterapia.
- Trebuie sa pleci. - Poate in noaptea asta.
Merg cu tine.
Nu, nu trebuie.
Merg cu tine.
Care sa fie? "Maimuta-n Hambar" sau "Caine-n strada"?
Ala despre vrajitoare.
O sa visezi urat.
Nu mi-e frica.
Nici mie nu mi-era, la inceput.
Asta s-a intamplat in mlastinile de langa Ashton.
Copiii nu aveau voie acolo, din cauza serpilor, paianjenilor
si a nisipurilor miscatoare care te inghiteau inainte sa apuci sa tipi.
Eram cinci acolo in noaptea aia:
Eu, Ruthie, Wilbur Freely, si fratii Price, Don si Zacky.
Si nici-unul nu stiam ce avea sa urmeze.
E binestiut faptul ca mai toate orasele de o anumita marime au o vrajitoare,
macar ca sa manance copiii obraznici
si eventual un catel care s-a abatut in curtea ei.
Vrajitoarele folosesc niste oase ca sa faca famece si sa blesteme si sa faca pamantul roditor.
E adevarat ca avea un ochi de sticla?
- Am auzit ca tiganii i-au facut asta. - Ce-i aia tigan?
- Mama ta e o tiganca. - Mama ta e o catea.
Nu mai injura. Sunt doamne de fata.
- Rahat. - La naiba.
- Baga-mi-as. - Inchideti lanternele! O sa va vada.
Totusi, din toate vrajitoarele din Alabama...
una singura era mai de temut.
Pentru ca avea un ochi de sticla despre care se spunea ca are puteri magice.
Am auzit ca daca te uiti fix in el, vezi cum ai sa mori.
Asta e o minciuna, asta este. Nici macar nu e o vrajitoare adevarata.
Daca tot esti asa sigur, du-te si ia ochiul.
Cica il tine intr-o cutie pe noptiera. Sau iti este prea frica?
O sa intru acuma si o sa iau ochiul.
- Pai, hai! - Bine, ma duc.
- Bun, fa-o. - Bine, o fac.
Edward, nu!
O sa faca sapun din tine! Asta face. Face sapun din oameni.
Doamna, ma numesc Edward Bloom si stiu niste oameni care vor sa va vada ochiul.
- Ai luat ochiul? - L-am adus.
Hai sa-l vedem.
Am vazut cum o sa mor. Eram batran si am cazut.
Eu nu eram batran.
Ma gandeam la moarte. La cum e sa vezi cum ai sa mori.
Vreau sa zic, pe de o parte,
daca numai la moarte de gandesti, te da peste cap chestia asta.
Dar poate sa te si ajute, nu?
Pentru ca ai sti ca peste toate celelalte ai sa treci cu bine.
Cred ca as vrea sa stiu.
Deci asa o sa mor.
Buna, mama.
- Aia e masina doctorului Bennett? - Da. E sus cu tatal tau acum.
Si cum se simte?
E imposibil. Nu vrea sa manance. Si pentru ca nu mananca, e mai slab.
Si pentru ca e mai slab, nu vrea sa manance.
Cat timp i-a mai ramas?
Nu vorbi despre asta. Nu inca.
- Will. - Dr. Bennett. Ce bine ca va vad.
Sotia mea, Josephine.
Incantat.
- Suntei in luna a saptea. - Fix!
E baiat.
Incearca sa-i dai sa bea una de-astea. N-o sa vrea, dar tu incearca.
Tata?
Vrei putina apa?
O sa ai o surpriza.
Da?
Nasterea unui copil schimba totul.
Apar scutecele si ragaiturile si masa de la miezul noptii...
- Ai facut tu asa ceva? - Nu.
Dar am auzit ca e ingrozitor.
Apoi stai ani de zile incercand sa corupi si sa inseli acest copil,
sa-i bagi numai prostii in cap, ca el sa ajunga pana la urma absolut normal.
Crezi ca sunt gata?
Ai invatat de la cei mai buni.
Bea jumate, macar. Ii zic mamei ca ai baut tot. Toata lumea are de castigat.
Lumea n-ar trebui sa se ingrijoreze atata. Nu mi-a sosit ceasul. Nu asa o sa mor.
- Sigur? - Sigur. Am vazut in ochi.
Batrana de langa mlastina?
- Era vrajitoare. - Nu, era batrana si probabil senila.
Mi-am vazut moartea in ochiul ala, si nu asa o sa se intample.
- Atunci cum o sa se intample? - Surpriza! Nu vreau sa ti-o stric.
Mama ta credea ca noi doi n-o sa mai vorbim. Ia uita-te la noi. Vorbim foarte bine.
Suntem amandoi povestitori. Eu vorbesc, tu scrii.
E acelasi lucru.
Tata...
Sper sa vorbesc cu tine despre unele lucruri cat timp sunt aici.
Vrei sa spui, cat timp sunt eu aici.
Vreau sa stiu versiunea adevarata a lucrurilor: intamplari, povestiri...
Tu.
Maica-ta n-a avut grija de piscina.
- Ai putea sa o repari tu, daca vrei... - Bine, o s-o repar.
- Stii unde sunt detergentii? - Am facut asta cat ai fost plecat.
Niciodata n-am fost un om de casa, Will.
Prea multe ingradiri.
Si acum, sa fiu tintuit la pat...
Moartea e cel mai rau lucru care mi s-a intamplat vreodata.
Parca ai zis ca nu o sa mori.
Am spus ca nu am sa mor asa.
Ultima parte va fi mult mai bizara.
Crede-ma cand iti spun.
Dr. Bennett a spus ca trebuie sa stau acasa o saptamana.
O nimica toata. Odata a trebuit sa stau in pat trei ani.
- Ai avut pojar? - As fi vrut eu...
Adevarul e ca nimeni nu stia cu siguranta ce se intampla.
In general, oamenii se maturizeaza treptat, in timp ce eu ma grabeam.
Muschii si oasele mele nu puteau tine pasul cu ambitia corpului meu.
Asa ca am stat vreo trei ani la pat
cu enciclopedia ca unic mijloc de explorare.
Ajunsesem pana la "g",
sperand sa gasesc raspuns la "gigantificarea" mea,
cand am dat peste un articol despre carasul auriu comun.
"Daca este tinut intr-un vas mic, carasul auriu va ramane mic."
"Avand mai mult spatiu, el va creste de doua, trei sau patru ori mai mult."
Atunci m-am gandit ca poate motivul cresterii mele
era ca sunt predestinat lucrurilor mari.
Pana la urma, un urias nu poate avea o viata de dimensiuni comune.
De indata ce oasele mi s-au fixat in forma adulta,
am pus la cale sa imi iau o locuinta mai mare in Ashton.
Edward Bloom!
Eram cel mai mare lucru pe care il vazuse vreodata Ashton-ul.
Pana intr-o zi, cand a sosit un strain.
Linistiti-va, toata lumea!
- Gata! - Dle primar, a mancat un lan intreg de grau!
- Mi-a mancat cainele! - Daca dumneata nu ai sa-l opresti, il oprim noi!
Nu voi tolera violente de masa in acest oras.
- A incercat cineva sa vorbeasca cu el? - Nu te poti intelege cu el!
E un monstru!
Am sa fac eu asta.
Am sa vorbesc cu el. Sa vad daca pot sa-l fac sa plece.
Creatura aia te poate strivi fara sa se straduiasca prea tare.
Crede-ma, va trebui sa se straduiasca.
Ma numesc Edward Bloom si vreau sa vorbesc cu tine!
Pleaca!
Nu plec nicaieri pana nu te arati!
Am spus "pleaca"!
Inarmat cu faptul ca stiam dinainte cum am sa mor,
stiam ca uriasul nu ma va omori.
Si totusi, preferam sa imi tin oasele intregi.
De ce esti aici?
Ca sa ma mananci.
Cetatenii au decis sa trimita o jertfa umana si eu m-am oferit voluntar.
Am mainile cam atoase...
dar picioarele sunt bune.
Pana si pe mine ma tenteaza sa le mananc.
Deci...
daca ai putea sa termini mai repede, nu ma dau in vant dupa durere, sincer...
Haide! Nu am cum sa ma intorc! Sunt jertfa umana!
Daca ma duc inapoi, or sa ma creada las. Prefer sa fiu cina decat las.
Uite, poti sa incepi cu mana. Pe post de aperitiv.
Nu vreau sa te mananc.
Nu vreau sa mananc pe nimeni.
Numai ca mi se face asa de foame... Sunt mult prea mare.
Te-ai gandit vreodata ca poate nu esti tu prea mare,
ci orasul asta e prea mic?
Am auzit ca in adevaratele orase
sunt cladiri asa de inalte, ca nu le poti vedea capatul.
- Serios? - Da, nu te-as minti.
Si bufeturi cu tot ce poti sa mananci. Tu poti sa mananci mult, nu?
Da, pot.
Atunci de ce iti pierzi timpul intr-un orasel?
Esti un om mare. Ar trebui sa fii intr-un oras mare.
Tu incereci de fapt sa ma faci sa plec, asa-i?
Cum te cheama, uriasule?
- Karl. - Pe mine, Edward.
Si sincer, vreau sa pleci, Karl. Dar vreau si eu sa plec cu tine.
Zici ca orasul asta e prea mic pentru tine?
Ei bine, e prea mic si pentru un om cu ambitiile mele.
Deci, ce spui?
Ma insotesti?
Bine.
Acum, in primul rand, trebuie sa te pregatim pentru oras.
Edward Bloom, primul fiu al Ashton-ului, cu inima grea te vedem plecand.
Dar ia cu tine aceasta cheie a orasului
si sa stii ca oricand vei vrea sa te intorci, toate usile iti vor fi deschise.
In dupa-amiaza in care am plecat din Ashton, toata lumea avea cate un sfat pentru mine.
Gaseste-ti o fata draguta!
Apara-ti onoarea, Edward Bloom!
Dar era cineva la al carui sfat am tinut cel mai mult.
Ea a spus ca cel mai mare peste din rau ajunge asa pentru ca nu este prins niciodata.
- Ce-a zis? - Ma depaseste.
Erau doua drumuri pe care se iesea din Ashton:
unul nou care era pavat si altul mai vechi care nu era.
Oamenii nu-l mai foloseau pe cel vechi
si isi castigase faima de a fi bantuit.
Avand in vedere ca nu aveam de gand sa ma mai intorc in Ashton,
acum parea un moment bun sa aflu ce era cu drumul ala vechi.
Cunosti pe cineva care a mers pe drumul asta?
Poetul ala, Norther Winslow.
Se ducea la Paris, in Franta.
Cred ca i-a placut. Nimeni n-a mai aflat nimic de el de-atunci.
Iti spun eu cum facem.
Tu du-te pe dincolo, eu am s-o iau pe aici si ne vedem la capat.
Incerci sa fugi, asa-i?
Uite.
Ca sa fii singur, poti sa imi tii tu rucsacul.
Nenorocitule...
Vine un moment cand orice om chibzuit isi calca pe orgoliu
si recunoaste ca a gresit fundamental.
Adevarul e ca nu am fost niciodata un om chibzuit. Si ce-mi aduc aminte de la scoala de duminica
e ca, cu cat ceva e mai dificil,
cu atat mai mare e rasplata la sfarsit.
Prietene!
- Bine ai venit. Cum te numesti? - Edward Bloom.
- "Bloom", ca in "floare"? - Da.
A, uite, aici esti. "Edward Bloom".
Nu te asteptam asa devreme.
- Ma asteptati? - Nu asa devreme.
- Trebuie ca ai luat-o pe scurtatura. - Da, era sa mor aproape...
Viata o sa-ti faca asta. Si adevarul e ca drumul lung e mai usor, dar e mai lung.
Mult mai lung.
Si acum esti aici, asta conteaza.
- Ce loc e asta? - Orasul Spectre.
Cel mai bine ascuns secret din Alabama. Zice aici ca esti din Ashton, adevarat?
Ultima persoana pe care am avut-o din Ashton a fost Norther Winslow.
Poetul? Ce s-a intamplat cu el?
E inca aici.
Hai sa-ti iau ceva de baut. Iti povestesc totul.
La naiba, o sa-ti povesteasca el.
Trebuie sa ma intalnesc cu cineva si deja am intarziat.
Baiete, ti-am mai spus, ai ajuns devreme.
Acuma zi tu daca nu e cea mai buna placinta pe care ai mancat-o vreodata.
Chiar ca e.
Totul are un gust mai bun aici.
Pana si apa e dulce.
Nu se face nici prea fierbinte, nici prea rece, nici prea uda.
Noaptea, vantul suiera printre copaci
si ai putea jura ca a fost o simfonie cantata numai pentru tine.
Jenny!
Vino inapoi aici!
Jenny!
- Stai, am nevoie de ei! - Nu e pe lume pamant mai moale ca la oras.
- Aproape ca rimeaza! - E poetul nostru laureat.
Haide!
M-am invoit sa stau acolo in dupa-amiaza aia,
macar ca sa inteleg cum se putea ca un loc sa mi se para atat de straniu
si de familiar in acelasi timp.
Am lucrat la poezia asta 12 ani.
Adevarat?
Asteptarile sunt mari. Nu vreau sa-mi dezamagesc admiratorii.
Imi dai voie?
Nu are decat trei versuri.
De-asta niciodata nu trebuie sa arati creatiile inca in lucru.
L-am prins.
Sunt lipitori aici!
- Ai vazut-o pe femeia aia? - Cum arata?
- Pai, era... - Era dezbracata?
Da, era.
Nu era o femeie, era o pestoaica. Nimeni nu o poate prinde.
Pestii arata diferit pentru oameni diferiti.
Tata mi-a zis ca arata precum cainele negru pe care l-a avut cand era mic
si care s-a intors din morti.
La naiba!
- Cati ani ai? - Optsprezece.
Eu am opt. Deci, cand o sa am eu 18, tu o sa ai 28.
- Si cand o sa am 28, tu o sa ai 38. - Esti buna la matematica.
Si cand o sa am 38, tu o sa ai 48. Nu e mare diferenta asta.
Dar e destul de mare acum, nu?
Iubesc Spectre-ul...
Jenny crede ca esti o partida buna. Toate credem asta.
Ce?
Am zis ca esti o partida buna!
Trebuie sa plec.
In noaptea asta.
De ce?
Orasul asta e mai mult decat poate cere un om.
Si daca ar fi sa ajung sa stau aici, m-as considera norocos.
Dar adevarul este ca nu sunt pregatit sa ma stabilesc aici.
Nimeni n-a plecat de aici vreodata.
Cum o sa te descurci fara pantofi?
Pai, banuiesc ca o sa doara. Tare.
Imi pare rau, dar... Cu bine.
- Nu ai sa gasesti un loc mai bun! - Nici nu ma astept la asta.
Promite-mi ca ai sa te intorci.
Promit. Intr-o zi... Cand chiar o sa trebuiasca.
In noaptea aceea am ajuns la doua concluzii:
Prima, ca un drum periculos devine si mai rau daca e intuneric.
A doua, ca ma ratacisem fara speranta si irevocabil.
Aceasta padure avea sa devina cimitirul meu.
Oricat de greu imi fusese sa ajung in Spectre, imi era destinat sa ma intorc acolo intr-un final.
Pana la urma, nimeni nu poate evita moartea.
Si atunci am realizat ca nu asta e sfarsitul vietii mele.
Ca nu asa am sa mor.
Amice!
Unde-ti sunt pantofii?
Mi-au cam luat-o inainte.
Nu stiu daca ai vazut,
dar Josephine are niste poze publicate in ultimul Newsweek.
Serios? Minunat!
Am stat o saptamana in Maroc ca sa fac articolul asta.
A fost incredibil.
Trebuie sa luam si noi o copie.
Nu stiu daca stii, Josephine,
dar papagalii africani, in Congo-ul natal, vorbesc numai franceza.
Serios?
Esti norocos daca scoti de la ei patru patru vorbe in engleza .
Dar daca e sa mergi prin jungla,
ii auzi vorbind cea mai elevata franceza.
Papagalii astia vorbesc despre orice: politica, filme, moda...
Tot in afara de religie.
De ce nu religie, tata?
E nepoliticos sa vorbesti despre religie. Nu stii niciodata pe cine poti jigni.
Josephine a fost de fapt in Congo anul trecut.
Aha, deci stii.
Salut.
Buna. Cum te simti?
Visam.
Ce visai?
De obicei nu-mi aduc aminte, decat daca sunt rau-prevestitoare.
Stii ce inseamna cuvantul asta?
Adica atunci cand visezi ceva ce o sa se intample.
Ca intr-o noapte, cand am visat un corb ca vine la mine
si imi spune: "Matusa ta o sa moara."
M-am speriat asa de tare ca i-am trezit pe ai mei
dar mi-au spus ca n-a fost decat un vis si sa ma duc sa ma culc la loc.
Dar a doua zi dimineata, matusa Stacy a murit.
E groaznic.
Groaznic pentru ea, dar gandeste-te la mine, un baietel cu astfel de puteri.
Peste vreo trei saptamani, corbul mi-a aparut iar in vis
si mi-a spus: "Tatal tau o sa moara."
Nu stiam ce sa fac.
Pana la urma, i-am spus tatei, dar mi-a zis: "Nu te ingrijora."
Dar vedeam ca e tulburat.
A doua zi dimineata, nu era deloc in apele lui. Se tot uita in jur,
parca astepta sa ii cada ceva in cap.
Pentru ca mie corbul nu-mi spusese cum are sa se intample,
numai vorbele astea: "Tatal tau o sa moara."
A plecat devreme de acasa si a stat mult plecat.
Si cand s-a intors, arata foarte rau,
de parca asteptase toata ziua sa cada securea.
I-a spus mamei: "Am avut cea mai rea zi din viata mea."
"Zici ca tu ai avut o zi proasta?", a raspuns ea.
"Azi dimineata laptarul a cazut mort in veranda."
Stii, mama si-o tragea cu laptarul...
- Pot sa-ti fac o poza? - Nu-ti trebuie poza.
Cauta cuvantul "frumos" in dictionar, si gata!
Te rog...?
Bine.
Am poze de la nunta sa-ti arat.
E una foarte frumoasa cu tine si cu tata.
Vreau sa vad poze de la nunta.
N-am vazut nici-una.
Asta pentru ca nici n-a fost o nunta propriu-zisa.
Soacra-ta nu trebuia sa se marite cu mine.
Era logodita cu altcineva.
- Nu stiam. - Will nu ti-a spus?
Poate e mai bine asa.
Ti-ar fi povestit aiurea, oricum.
Numai faptele, nimic din atmosfera.
A, deci e o poveste lunga?
Pai, nu e nici scurta...
Tocmai plecasem din Spectre si eram pe cale sa imi aflu destinul.
Nestiind sigur care avea sa fie acesta,
am profitat de fiecare ocazie care mi se oferea.
Doamnelor si domnilor!
Poate credeti ca ati cunoscut neobisnuitul.
Poate credeti ca ati cunoscut bizareria.
Dar eu am calatorit in cele cinci colturi ale lumii
si, dati-mi voie sa va spun, asa ceva nu am mai vazut!
Cand l-am intalnit pe omul acesta, culegea portocale in Florida.
Colegii lui ii spuneau "El Penumbra", "Umbra",
pentru ca atunci cand lucrai langa el,
nu mai vedeai lumina zilei!
Nu vreau sa va sperii, doamna, dar, daca ar vrea, omul asta
v-ar putea strivi capul intre degetele de la picioare
ca pe o aluna.
Dar nu o va face. Nu, doamnelor si domnilor.
Nu ii va face nici-un rau, pentru ca este uriasul nostru bland.
Doamnelor si domnilor, vi-l prezint pe Colos!
Doamnelor si domnilor, baieti si fete,
va multumesc ca ati venit.
Aveti grija cum conduceti pana acasa. Multumesc ca ati venit.
In acea noapte, Karl si-a gasit menirea.
Si eu pe a mea. Aproape.
Se spune ca atunci cand iti intalnesti iubirea vietii tale, timpul se opreste.
Si este adevarat.
Ceea ce nu se spune este ca atunci cand porneste iar,
trece prea repede ca sa il mai prinzi din urma.
- Cum te numesti? - Karl.
Karl...
Spune-mi, Karl, ai auzit vreodata termenul "servilism involuntar"?
"Contract subliminal"?
- Nu. - Perfect.
Uite.
Poftim.
Dle Soggybottom, vino aici, ca sa semneze pe spatele dumitale.
Multumesc.
Hei, baiete!
- Prietenul tau tocmai a devenit o vedeta. - Asta e minunat.
- Avocatul meu, Dl. Soggybottom. - Incantat de cunostinta.
Ce s-a intamplat?
N-am mai vazut un client asa de tuflit de cand s-a asezat elefantul pe sotia fermierului!
"Tuflit"...?
Vezi? Ii place uriasului.
Tocmai am vazut-o pe femeia cu care am sa ma insor. Sunt sigur. Dar am pierdut-o.
Ghinion. Majoritatea barbatilor trebuie sa se insoare inainte de a-si pierde sotiile.
Toata viata am sa o caut de acum incolo. Ea, sau sa mor singur.
La naiba, pustiule.
Lasa-ma sa ghicesc. Foarte frumusica?
Parul blond-rosiatic?
- Rochie albastra? - Da.
Il cunosc pe unchiul ei. Prieteni de familie.
Cine e? Unde locuieste?
Las-o balta, nu-ti pierde timpul. Nu e de nasul tau.
Poftim? Nici macar nu ma cunoasteti.
Ba cum sa nu. Erai mare si tare in Hickville
dar aici, in lumea reala, esti un nimeni.
N-ai nici planuri, nici nu lucrezi.
N-ai decat hainele de pe tine.
Ba am un rucsac plin de haine!
Cineva mi-a furat rucsacul.
Ai fost un peste mare intr-un lac mic, dar asta este oceanul
si tu te ineci.
Intoarce-te in Puddleville. O sa fii fericit acolo.
Ziceati ca nu am un plan. Ba am.
Am sa gasesc fata aia, am sa ma insor cu ea si am sa traiesc cu ea toata viata.
Nu muncesc, dar as munci daca mi-ati da dvs ceva de lucru.
Si poate ca nu am multe lucruri
dar sunt mai hotarat decat toti oamenii pe care i-ati cunoscut vreodata.
Imi pare rau, baiete. Nu fac acte de caritate.
Haide, uriasule.
Asteapta. Uite, am sa muncesc zi si noapte pentru dvs, si nu trebuie sa ma platiti.
Nu trebuie decat sa imi spuneti cine e.
Pentru fiecare luna lucrata la mine, iti spun un lucru despre ea.
Asta e ultima mea oferta.
Sa mergem.
Din momentul ala, am facut tot ce imi cerea Dl. Calloway.
Treceau si trei zile fara sa mananc,
si patru fara sa dorm.
Singurul lucru care ma tinea in picioare
era promisiunea ca am sa o cunosc pe fata cu care o sa ma casatoresc.
Dle Calloway. Azi se face o luna.
Fata asta, iubirea vietii tale... Florile ei preferate sunt narcisele.
Narcisele.
Narcisele!
Tinandu-se de cuvant,
Amos mi-a spus in fiecare luna cate ceva despre fata visurilor mele.
Se duce la facultate.
La facultate!
Se duce la facultate.
Ii place sa asculte muzica.
Muzica. Ii place muzica.
De-a lungul lunilor, am aflat o multime de lucruri despre fata care avea sa-mi fie sotie,
dar nu cum o cheama sau unde sa o gasesc.
Venise timpul. Nu mai puteam astepta.
Dle Calloway.
Sunt eu, Edward Bloom. Trebuie sa va vorbesc.
Dle Calloway!
Nu, asteapta!
In noaptea aceea am descoperit ca multe din lucrurile pe care le consideram rele
sunt numai atinse de singuratate si de lipsa afectiunii sociale.
N-am omorat nimic, asa-i?
Cativa iepuri. Dar cred ca unul era mort dinainte.
Asa se explica indigestia.
Multumesc.
M-am inselat in privinta ta, baiete.
Poate ca nu ai multe, dar ceea ce ai, ai foarte mult.
Poti sa cuceresti orice fata.
Numai pe una o vreau eu.
Numele ei...
...este Sandra Templeton.
Se duce la Auburn.
Semestrul e pe sfarsite, asa ca ar fi bine sa te grabesti.
Multumesc.
- Bafta, pustiule. - Multumesc, domnule.
Dupa ce mi-am luat ramas bun, am schimbat trei trenuri ca sa ajung in Auburn dupa-amiaza.
Nu ma cunosti, dar numele meu e Edward Bloom...
si te iubesc.
Mi-am petrecut ultimii trei ani muncind ca sa aflu cine esti.
Am fost impuscat, injunghiat si calcat in picioare. Mi-am rupt coastele de doua ori.
Dar a meritat totul, ca sa te vad acum
si sa vorbesc in sfarsit cu tine.
Pentru ca imi este scris sa ma insor cu tine.
Am stiut cand te-am vazut la circ,
si stiu acum mai mult ca oricand.
- Imi pare rau. - Nu trebuie sa iti ceri scuze.
Sunt cea mai norocoasa persoana pe care ai intalnit-o pe ziua de azi.
Nu, imi pare rau, dar sunt logodita.
Dar te inseli. Te cunosc.
Cel putin dupa reputatia ta.
Edward Bloom din Ashton.
De fapt, si eu sunt logodita tot cu un baiat din Ashton. Don Price.
E un pic mai mare ca tine ca varsta.